God ettermiddag, Bilson.
Takk, Bilson.
Gamle Jolyon dro til Alpene med June i morges for å muntre henne opp.
-Vinket du dem av sted? -Nei.
-Jeg trodde nok ikke det. -Unnskyld meg.
Du har vært ute hele dagen. Hvor har du vært?
-Robin Hill. -Hva gjorde du der?
-Huset er ferdig. -Det er jeg klar over.
Et hus må møbleres før en kan bo i det. Jeg ville se hva som passet.
Betyr det at du kan forsone deg med å bo der?
Vent!
-Sånn. -Takk.
Mor sier at Firenze er henrivende på denne tiden av året.
Ville det ikke vært forfriskende med en ferie der?
-Du kan ikke reise bort nå. -Hvorfor ikke?
Du må tenke på huset. Du har jo brukt så mye penger på det.
Soames! Det er mye mer imponerende enn jeg forestilte meg det.
Landlivet vil gi nye perspektiver og vise at en ikke må bo i London.
Kjør videre.
Mot slutten av uken flytter arkitekten ut og vi inn.
Hvor langt er det til stasjonen? Du kjører vel vogn.
-Hva koster togturen? -Mindre enn en tror.
De vet at vi kommer, men jeg vil ikke at dere skal snuble over noe.
-Jeg trodde det var ferdig. -Nesten. Vent her.
-Han er som et barn med en ny leke. -Velkommen til Robin Hill!
-Pass på trinnet. -Er du fornøyd, Irene?
-Det er et kunstverk. -Soames har så god smak.
-Jeg er misunnelig, mr Bosinney. -Bekymrer det deg, sir?
Hun ville aldri holdt ut på landet. Se, Emily!
-Plass til hele kunstsamlingen. -Og mer til.
-Så lyst det er! -Det er best utsikt fra verandaen.
-Jeg ville bekymret meg for kulden. -Og regningene. Varmtvann overalt.
I klart vær kan en se helt til Epsom.
-De er henført. -Mot sin vilje.
Dette er bare begynnelsen. Du vil være på alles lepper.
Vi reiser bort sammen.
-Mr Bosinney. Kan du vise meg rundt? -Naturligvis. Unnskyld meg.
-Denne veien. -Jeg er nysgjerrig på denne delen.
-Du anstrenger deg ikke det minste! -Jeg er her.
Hvorfor? Du bryr deg ikke det minste om dette huset.
Der tar du fullstendig feil.
-Onkel Swithin foreslo biljardbord. -Hvis Soames hadde ønsket det...
Hadde han bygd et bord av ibenholt med gullommer.
Selv ikke dronningen ville fått det. Jeg misliker gull.
12 400 pund istedenfor 8000 som vi sa i begynnelsen.
-Hvordan kom vi fram til det beløpet? -Vi gjennomgikk tallene.
-Da det var for sent. -Du skrev under.
12 000 pund pluss høyst 50 pund for uhell og din kresenhet.
-400 pund er ikke noe uhell. -Det er malte vinduer.
Det er ibenholt, ikke furu. Granitt, ikke sandstein.
-Det er kontraktsbrudd. -Nybrott, ikke imitasjon.
-Etter hvis ordre? Jeg eier huset. -Jeg bygde det.
Ditt navn er like verdiløst som ditt ord!
-Jeg er ikke her for å bli fornærmet. -Jeg vil ha tilbake pengene mine.
Du har fått et hus som vil vekke alles misunnelse til en uslåelig pris.
God ettermiddag, sir.
-Du våger ikke gå. -Jeg har sagt mitt.
-Da tvinger du meg. -Til å gjøre hva?
-Å ta loven til hjelp. -Soames...
-Det vil koste mer enn du kan vinne. -Det gjelder prinsippet.
Prinsippet? Ingen i dette rommet tror at det er motivet ditt.
Og minst av alle du selv.
-350 pund. -En bagatell som ikke fortjener forakt.
Du fortjener min forakt hvis du gjør slikt når du vet at Phil ikke har noe.
Du vil bli kvitt ham, men dette vil ta flere måneder.
Den mannen skal ikke få gjøre meg til latter.
Nei, det klarer du fint på egen hånd.
-Blir det rettssak? -Soames insisterer.
-Det blir fullt på galleriet. -Det tror jeg ikke.
Du er ordknapp når det gjelder din bror. Ellers elsker hun å sladre.
Det gjelder bare et kontraktsbrudd, ikke en skandale.
-Det har stått slag om mindre. -Mindre enn en kvinnes hånd?
-Det var Bosinneys nedsenkede badekar. -Det var en vase av marmor.
-Det var en kvinne. -En marmorkvinne?
Irene Forsyte.
Hva er 350 pund for Soames? Fribryter- en har gått inn på hans territorium.
-Dere må ha hørt ryktene. -Du sa de danset hos Swithin...
-Trodde du det var en vals? -Soames er en perfekt ektemann.
Innrøm at dere vil tro på det.
-Menn finner sikkert Irene sjarmerende. -Monty har aldri forstått det.
Men hun er så stille. Mer som en visnende fiol.
Jeg er redd hun er blitt plukket.
-Og jeg er redd vi er sent ute. -Sent ute?
Vi skal besøke en av Montys venner. Unnskyld oss.
Mine damer...
-De elsker å høre sladderen. -Det gjør ikke jeg.
-Hva sa advokaten? -Min sak er like sterk som Soames'.
-Nå får folk se hva han er. -Han er advokat, som sin far.
-Han kan dette. -Det kan min mann også.
-Han har hyret de aller beste. -Men jeg har retten på min side.
-Du tror vel det? -Selvfølgelig, Phil.
-Men pengene råder også i domstolen. -Jeg har penger.
Eller vil få, for Wilsons hus, og det kommer mer. Ryktet sprer seg.
-Hva skal jeg gjøre da? Vi kan flykte. -Det kan vi ikke.
Jeg kan bo i Liverpool, Glasgow eller Paris. Jeg er en fri mann.
-Soames kan ikke hindre meg. -Var jeg hos deg, ville han prøve.
Du bør ikke reise. Du har ikke gjort noe galt.
-Velkommen hjem! -Nydelig vær, Parfitt.
-Var reisen behagelig? -Jeg trenger ferie etter dette.
-Miss June. Du har hatt det travelt. -Farfar skjemte meg bort i Paris.
Hvordan har jeg klart meg uten å vite forskjell mellom bouclé og chenille?
-Er miss June uthvilt? -Som en ny kvinne.
-Te i arbeidsrommet, Parfitt. -Straks, sir.
Det konvensjonelle ville vært å ha en vegg her og en dør her.
Jeg foreslår en leddet skillevegg, som en slags stor foldedør.
En kan stenge av, men glasspanelene gjør at en ikke mister lyset.
Jeg liker dette, men jeg er usikker på verandaen.
-Du gjorde noe liknende på Robin Hill. -Men ikke det samme.
Jeg ville sett det ferdigbygd for å se proporsjonene.
-Jeg har ikke tilgang. -Du kan vel snakke med eieren?
Jeg har en liten tvist med eieren, men jeg kan vise deg noe liknende.
-Så kan vi skrive kontrakt. -Hva gjelder tvisten?
-Bare noen hundre pund. -Skylder han deg det?
-Skylder du ham det? -Påstår han.
-Det skulle jeg visst før. -Det påvirker ikke arbeidet.
Jeg forsikrer at det er en bagatell.
-Kom tilbake når saken er løst. -Du kan få referanser.
Kom tilbake når vi kan gå videre. Adjø.
-Han tror jeg er en tyv. -Han vil ansette deg.
Etter rettssaken når jeg er pålitelig. Hadde han bare signert kontrakten!
-Da kunne jeg tålt å tape. -Du taper ikke.
-Gjør jeg det, mister jeg alt. -Ikke alt.
-Hjem, firma... Jeg blir ruinert. -Ikke alt.
Her.
Min fars.
-Jeg kan ikke ta den. -Du må.
Vi må gjøre som Soames og spille med i det rettslige spillet.
Pliktoppfyllende hustru og krenket arkitekt. Ingen får vite om planene.
En antydning til skandale vil vende dommeren mot deg.
-Vi oppfører oss som hyklere. -Vi oppfører oss diskré.
Bare i noen uker. Til sjuende og sist er det verdt det.
-Men du dyrket din far. -Minnene er ikke til salgs.
Synker vi ned til deres nivå hvis vi selger denne?
-Det viser at alt har sin pris. -Iblant kan en kjøpe seg fri.
Da bør vi bli virkelig fri. Vasen er verd litt. Og statuetten.
-Du kan ikke selge alt. -Hvorfor ikke?
Vi skal leve som sigøynere og dra dit arbeidet fører oss.
-Fra byggeplass til byggeplass? -Du kan oppdra barna i husvognen.
-Seks? Sju. -Jeg skal kjøpe en ekstra vogn.
-Jeg må gå. -Det må du også, min venn.
Vi må spare den. Den minner om en tid da hvert sekund var dyrebart.
Nei, den minner meg om en tid da jeg var tvunget til å dele deg.
-Har du hatt en god dag, sir? -Ja. Takk, Bilson.
-Be mrs Forsyte komme ned. -Mrs Forsyte er fremdeles ute.
-Når gikk hun ut? -Etter lunsj.
-Sa hun hvor hun skulle? -Nei.
-June! For en hyggelig overraskelse! -Tante Hester.
-Juley. -Så hyggelig å se deg.
Jeg kunne ikke reise til Sveits uten å kjøpe sjokolade til dere.
-Det var søtt av deg å sende kort. -Håndskriften var vanskelig å tyde.
Det så ut som en edderkopp hadde kravlet gjennom blekket.
-Men vi forsto at du moret deg. -Det gjorde jeg.
-Dere ser godt ut. Alt vel med alle? -Alt vel? Alle andre?
-Ja, alt er vel. -Godt.
-Er Soames og Irene i byen? -Ja.
Historien med huset har holdt dem her.
Hvilken historie?
Noen problemer. Hester forstår det bedre enn jeg.
Tante Hester?
Mr Bosinney var uforsiktig med budsjettet. Soames vil saksøke ham.
-Hvor uforsiktig? -350 pund.
-Er det alt? -Det er en anselig sum.
Ikke for en mann som Soames.
-Folk vil snakke. -Vi lytter ikke.
Det har betydning likevel.
Dere må forstå hvor vanskelig det er for meg.
Jeg presenterte Phillip Bosinney for Soames for å hjelpe ham.
-Du kan ikke klandre deg selv. -Du presenterte ham som arkitekt.
-Tror du han avvek fra rollen? -Det har jeg ingen anelse om.
Men det er det folk sier.
Dumme Soames har funnet en grunn til å trekke Phil for retten.
-Han vet at han ikke har noe. -Unntatt Irene.
Soames skyver dem sammen. Irene synes også synd på ham.
-Det fortjener han ikke. -Han fortjener ikke dette.
Han er en briljant mann, en visjonær. Alt det kan gå tapt.
Pokkers Soames med tusen pund på banken og en tom sjel!
Var det ikke Phil, ville du vært enig. Hele London vil vite det.
Hva så? Vær så snill, June. Du må glemme Bosinney.
-Hei. -Hei. Nei, Phil, ikke her.
Bosinney? Jeg har ikke sett deg på klubben på en stund.
-Hvordan har du det? -Bra. Og du?
-Mrs Irene Forsyte. -God dag.
-Mr Jolyon Forsyte. -God dag.
-Forsyte er kunstner. -Ingen Turner, dessverre.
Mest akvareller.
På dystre dager hjelper det alltid å spasere her. Ikke sant?
Ja.
Stakkars mr Bosinney...
Han ante ikke da min mann ba ham tegne huset vårt-
-at han måtte gi meg råd om alt fra planter til putevar.
-Vi skal la deg gå tilbake til kunsten. -Adjø.
-Det var Junes far. -Som forlot henne og fulgte hjertet.
Han beskytter henne fra snakk.
Han ønsker henne ikke et ulykkelig liv, og det ville hun fått med meg.
Vi kan ikke hjelpe for at vi møttes.
Da vi forsto hvor det bar, var det for sent. Det er ikke lett.
-Du elsker meg vel? -Elsker deg?
Jeg er villig til å oppgi alt for din skyld. Jeg kan forlate landet.
Jeg ville grave i jord med fingrene og solgt sjelen for å leve med deg.
Du vet at respektabilitet ikke holder en varm om natten.
Jolyon Forsyte måtte slåss for sin lykke, og det må vi også gjøre.
Men vi skal klare det, og belønningen blir søt.
Fatt mot, min elskede.
Brevet viser at Bosinney fikk lavere pris på fliser fra Temple & Son.
-Godt firma? -Godt nok for lady Charlesworth.
-Hvordan står det til, Jolyon? -Jeg vil ha testamentet mitt.
-Jeg hørte at dere har vært i Sveits. -Det har vi.
Unge Bosinney har rotet det til for seg. Det kunne en ventet.
-350 pund for mye. -Vet du det allerede?
-Er det allment kjent? -Jeg trodde Soames var en holden mann.
-Det er ikke pengene. -Hva er det da? Prinsippet?
Jeg tviler på at Soames kan stave ordet engang.
-Vil du gjøre en endring? -Jeg går over til Herring & Pullbred's.
Adjø, sir.
Jeg vil fortelle dere noe. Jeg vil gi deg 1000 pund i året.
June får 50 000 når jeg dør, resten er til deg. Jeg bare informerer deg.
Jeg har tenkt. London-livet er årsaken til halvparten av våre problemer.
Jeg vil at vi skal bli en familie og begynne på nytt utenfor London-
-der vi kan presentere oss som Forsyte uten å blunke.
Tenk på det. Frisk luft istedenfor tåke, plass nok til barna.
Plass. Lys. Natur.
-Alt vi ikke har nå. -Nettopp.
-Har du et spesielt sted i tankene? -Ikke ennå.
-Hva føler du, Helene? -Hva mener du med "føler"?
-Kan en føle annet enn lettelse og... -Hva? Takknemlighet?
-Hvorfor nå? -Fordi tiden er inne.
Vi er lykkelige der vi er.
-Kan en være lykkelig i St John's Wood? -Ja.
En kan være svært, svært lykkelig.
Det hadde du ikke ventet deg.
Du har enda mindre av Forsyte-blodet i deg enn jeg trodde.
Jeg antar at jeg burde være takknemlig for det.
Du kan begynne å ri igjen og lære barna.
-Det spørs hvor vi havner. -Det vil nok finnes en stall.
Han tilbød oss å bo sammen med ham.
Men det ville vært din fars hus og hans valg. Og Junes, antar jeg.
-Er du det minste i tvil... -Jeg vil at barna skal ha tilhørighet.
Det har jeg alltid ønsket. Er dette noe du alltid har ønsket?
Jeg var så sikker på at det aldri skulle skje.
Men i alle disse årene har du savnet ham svært.
Han er min far.
De årene gjorde oss til det vi er, og de ga oss Joley og Holly.
Jeg vet det.
Jeg er bare redd. Det vil bli så annerledes.
-Men hvis du fikk velge igjen... -Det ville alltid blitt deg.
Jeg elsker deg.
-Jeg må gå. -Ikke gå.
Jeg må.
-Vil du savne dette? -Nei.
-To dager igjen. Er du sikker? -Hotellet er bestilt, alt er klart.
-Når dommen faller, begynner livet. -To dager...
To dager for mye.
-Soames? -Ja, din ektemann.
-Nei. Du har drukket for mye. -Jeg har ventet for lenge.
-Vær så snill. Ikke gjør dette. -Jeg har ventet for lenge.
-Du skal være snill for en gangs skyld. -Nei!
Ligg stille, sa jeg!
Vær stille. Legg deg ned. Det er mørkt, lat som om det er ham.
Hvorfor kan det ikke alltid være sånn?
-Kan du tenne lampene? Det er mørkt. -Det er tåken, sir.
Ordne en vogn hvis mrs Forsyte skal ut i dag.
-Skal jeg rense såret, sir? -Jeg skar meg da jeg barberte meg.
-Irene? -Jeg kom for å ønske deg lykke til.
Jeg skal til Chankery for en siste gjennomgang.
Bli bedt om å klippe meg og ta på ren skjorte, og det tar han betalt for.
Er alt i orden, Irene?
-Jeg har ikke sovet. -Hva er det?
Det er noe veien.
Du har angret deg. Du våger ikke å forlate Soames.
Hva er det da? Ikke gjør dette.
-Hva er det? -Ingenting.
Unnskyld. La meg se.
Gjorde han dette? I går kveld?
Har han gjort deg noe før?
-Hva skjedde? -Kommer vi bare gjennom morgendagen...
-Jeg pakker i kveld. Han vet ingenting. -Du får ikke gå hjem.
Jeg skal ikke glemme å låse døren denne gangen.
Kom han til rommet ditt?
-Hva gjorde han? -Du vil drepe ham.
-Irene... -Jeg sov.
Han kom opp i sengen og sa at jeg skulle være snill mot ham.
Han sa han var min ektemann.
Jeg tryglet ham om å slutte. Du må tro meg.
Hvorfor ventet vi?
Vi kunne reist for flere uker siden. Hvorfor hørte jeg på deg?
-Hvor er han? På kontoret? -Du får ikke gå dit. Ikke gå dit!
-Han skal ikke slippe unna. -Jeg blir med deg.
-Du har gjennomgått nok. -Ikke gå fra meg.
-Unnskyld, frøken. Gikk det bra? -Ja.
Phil?
Forsyte? Hvor er samfunnets støtte?
Ikke forsøk å gjemme deg bak kontorslavene dine!
-Hva er det som foregår? -Feil Forsyte.
-Jeg har god grunn. Hvor er din sønn? -Ikke her, heldigvis.
-Jeg venter. -Du får si ditt i rettssalen.
Forsvinn før du blir kastet ut.
-Jeg vet hvor han bor. -Er det en trussel?
-Jeg vet hvor klubben hans ligger. -Du havner i kasjotten.
Det er det verdt, tro meg.
Følg ham ut.
-Mr Forsyte, takk. Det er viktig. -Vær vennlig å vente her.
-Mr Soames Forsyte er ikke her i dag. -Du lyver.
-Jeg liker ikke din tone, sir. -Du lyver, og du vet ikke det jeg vet.
-Vær vennlig å gå, sir. -Ikke behandle meg som skitt!
Forsyte! Kom hit og oppfør deg som en mann!
Oppfør deg som en mann for en gangs skyld før jeg sier hva du har gjort!
Jeg kjøpte dette til deg.
Liker du det?
Du fortjener det aller beste, Irene.
Du er blek, du bør hvile.
-Skal jeg servere middag nå? -Nei takk.
-Du har ikke spist noe, sir. -Jeg er nervøs for rettssaken.
-Du har sikkert ingenting å frykte. -Vi får håpe dommeren mener det også.
La mrs Forsyte sove. Hun har allerede ønsket meg lykke til.
Jeg antar at vi begynner med det samme.
-Er Boulter riktig mann? -Jeg håper det.
Firmaet får ingen skade selv om du ikke vinner. Men det gjør du selvsagt.
Nå er det opp til advokatene.
-Din eller hans? -Min.
Den andre må være Bosinneys. Han ser ut som et barn som har kledd seg ut.
-Er Forsyte forberedt, Boulter? -Hva gjør hun her?
Jeg sa at Bentham er en fornuftig dommer.
-Så snilt av deg å komme. -Små strider må utkjempes vel.
God arkitektur krever disiplin og balanse mellom hjerte og hode.
Det er tragisk at Soames ikke kan skille de to.
-Du er her for å støtte motstanderen. -Ja, det er jeg.
-Hvor ble det av familielojaliteten? -God morgen, sir.
Det er ingen god morgen. Jeg skal snakke med Boulter.
-Er du nervøs, Soames? -Du vil vel plage fribryteren.
-Nei. Det handler om prinsippet. -Der er du ute på glattisen.
Du kan alltid stå over. Jeg kan snakke med Bosinneys...mann.
-Hva sier dere til 250 pund hver? -Bestikke ham?
-Inngå veddemål. Vinneren betaler. -Det virker rimelig, Soames.
-Ikke vær absurd. -Du kunne tjent på det. Vanskelig sak.
-Ja? -Champagne, mrs Bosinney.
-Jeg har ikke bestilt noe. -Det gjorde din mann.
-Når? -Da han bestilte rommet.
-Skal jeg åpne champagnen? -Nei takk, jeg venter.
Phil?
Jeg var i rettssalen. Jeg kom for å fortelle at han tapte saken.
-Kom for å fortelle? -Han dukket ikke opp.
-Ikke stå der som en steinstøtte! -Jeg skulle ønske jeg var det.
Jeg var her først! Du har ingen rett til å komme hit.
Jeg har forlatt Soames, som du alltid ville.
-Det var vel før han vant. -Jeg bryr meg ikke om det.
-Den luksusen har ikke Phil. -Han har talent og kan prøve på nytt.
-Hvor? Hvordan? -Vi finner en måte.
"Vi"? Du har vært en falsk venn.
Du sa at man ikke kan tvinge fram kjærlighet der den ikke fins.
Soames ville kjøpe min kropp og sjel. Du ville gjort det samme med Phil.
-Ikke sammenlikne meg med Soames! -Hvorfor er du her da?
Hvorfor nå når du vet at han ville ha så vanskelig for å si nei?
Du er så samlet og vennlig.
Du har så mild stemme, men likevel sier du så grusomme ting.
Jeg vil ikke være grusom. Ditt vennskap...
-Ikke snakk om vennskap. -Ditt vennskap reddet meg.
Og ditt har ødelagt livet mitt.
Det vil ødelegge hans også.
-Jeg elsker ham. -Du vet ingenting om kjærlighet.
Du har ingen lidenskap, ingen følelser.
Jeg vil slå deg, og Phil fordi han lot seg dupere av deg.
Du er en igle. Du har ikke noe liv i deg, så du suger det ut av andre.
Han er kanskje klokere enn vi tror. Kanskje det er derfor han er borte.
Han var ikke i rettssalen, han er ikke her. Irene, hvor er elskeren din?
God ettermiddag, miss June.
Kom hit, vennen min.
Du har ikke truffet vennene dine siden vi kom hjem.
Du må ha familie og liv rundt deg, ikke sitte her med en gammel mann.
Så jeg har bestemt meg for å flytte fra London.
Din far og familien slår følge.
Jeg håper inderlig at du også kan tenke deg å bli med.
Jeg vil gjøre alt godt igjen.
Da jeg brøt med Jo, var det som om han døde.
Det er fælt å miste et barn. Det forstår du når du får egne barn.
Har du tenkt på noe spesielt? Soames hus fins jo.
-Montpelier Square? -Robin Hill.
Det er utsøkt og står tomt. Et perfekt familiehus.
-For en formuende mann. -Han vil aldri bo der nå.
Han vant tvisten, men Irene har endelig forlatt Soames.
Hvis du kjøpte det, kan du betale Phils gjeld.
-Har du truffet Bosinney igjen? -Nei, men jeg var i leiligheten hans.
-Jeg vil hjelpe Phil. -Du vil at jeg skal hjelpe ham.
La Irene hjelpe ham. Jeg tryglet deg om å glemme ham.
Jeg tryglet deg ikke om å glemme min far.
Det er et vidunderlig hus og ideelt for oss.
-Vi kan bli lykkelige der. -Kan du det?
Vi kunne blåse liv i huset og gjøre det til vårt.
En dag vil du glemme hva Phil har gjort og se hva han har skapt.
God kveld, Bilson.
Be Henry gå ned i kjelleren og hente en Steinberg.
En 52-årgang, tror jeg. Det er grunn til å feire.
Føler mrs Forsyte seg bedre? Be henne komme ned i salongen.
Mrs Forsyte gikk ut i tolvtiden. Hun tok med seg to vesker.
-Etterlot hun seg en beskjed? -Ingen beskjed.
Jeg ordnet med en vogn til henne, sir.
Takk, Bilson.
Jeg har ikke tatt noe som du eller din familie har gitt meg
Ikke gjør noe forhastet. Gå til Steiners. De finner henne.
Med hennes utseende forsvinner en ikke i mengden.
-Hun kommer ikke tilbake. -Vi kan unngå en skandale.
-Mr Jolyon Forsyte er her, sir. -Hva vil han?
-Hva kan vi stå til tjeneste med? -Det nye huset står visst tomt.
-Hvis du ikke vil bo der selv... -Hvem har sagt det?
Jeg skal flytte til landet, og jeg kan tenke meg det til riktig pris.
-Ja, Gradman? -Beklager at jeg forstyrrer.
Mr Soames, det er en politimann her som vil snakke med deg.
Kan du identifisere liket, sir?
-Det er Phillip Baynes Bosinney. -Den stakkars fribryteren.
-Hun venter på ham. -June?
Han ble ført hit i går kveld. Han hadde bare rettsdokumentene på seg.
-Ingen verdier. -Utrolig at flere ikke blir drept.
-Ifølge kusken var ikke tåken tett. -Kunne Bosinney ha sett ham?
Han kunne oppfattet situasjonen. Hvis han da ikke tenkte på noe annet.
Det gjorde han. Han oppførte seg som en galning på kontoret.
-Når skjedde det? -I går ettermiddag.
-Sir? -Jeg var ikke der.
-Han var temperamentsfull. -En kunstnerisk sjel.
Vi fant pantkvitteringer, og bankkontoen var overtrukket.
Forsvarsadvokater er ikke billige. Et tap ville ruinert ham.
Uro for dommen, økonomiske problemer, frykt for framtiden og så videre.
Han var i mental ubalanse.
Selvmord?
-Han hadde temperament. -Han var lidenskapelig og talentfull.
Han hadde alt å leve for.
-Var det alt? -Takk, sir.
-Får jeg komme inn, June? -Ja, farfar.
-Du får dessverre ikke komme inn. -Er mr Phillip Bosinney her?
-Han er medlem her. -Vær vennlig og vent her.
Frue? Unnskyld meg. Frue!
-Gode Gud, hva foregår? -Jeg ser etter Phillip Bosinney.
-Phil? -Hva gjør hun her?
-Herregud, er det en kvinne? -Jeg ba deg vente i foajeen.
-Damen er opprørt. -De vil ikke si om Phil er her.
-Mr Bosinney, sir. -Hent en konjakk.
-Jeg vil ikke ha konjakk... -Det står i reglene...
Kom og sett deg, Irene.
Kan dere være så vennlige å la oss være alene?
Det skjedde en ulykke i går kveld.
Bosinney ble påkjørt i tåken og døde umiddelbart.
Sett deg, Irene.
-Det er Soames' skyld. -Det var en ulykke.
Phil lette etter ham.
Han ville drept ham hvis han hadde funnet ham.
-Jeg følger deg hjem. -Jeg har ikke noe hjem.
Jeg kan ta deg med til...
Jeg kan ta deg med hjem hvis du ønsker det.
Det ville ikke June ønsket. Ikke din far heller.
-Et hotell, da? -Nei.
-Vi ville ikke såre June. -Jeg vet det.
Hun var min venn.
Du har vist større vennlighet enn jeg fortjener.
Hvor vil du ta veien?
Montpelier Square. Jeg har ikke noe valg.
Du ser utmattet ut.
Du trenger å sove og tenke.
-Ikke gjør noe du vil angre på. -Jeg angrer hvert åndedrag.
Det er best du kommer inn.
-Dine tjenester er ikke nødvendige. -Jeg kan forklare...
-Hun er opprørt. -Da kan hun snakke med sin ektemann.
God natt.
Irene...
Det er en mening med alt dette.
Det var meningen at vi skulle redde noe.
Begynne på nytt.
Med tiden vil du også innse det.
Vi har et nytt liv og et nytt hus i Robin Hill hvis vi vil.
Vi kan legge alt bak oss.
-Alt dette? -Det vil vi med tiden.